Film Distribution ARTCAM, ASFK uvádí
Podle výtvarného románu Marjane Satrapiové
Vaši letenku a váš pas, prosím.
Paní, potřebuji vaši letenku a pas.
Marji, neutíkej!
Tamhle je Nijúša!
- Marji, ty jsi vyrostla! - Cos mi přivezla?
Jaký je to v Paříži? Viděla jsi Bruce Leeho? Aco Eiffelovka?
- Vítej v Teheránu, drahá. - Chyběla jsi nám. -Vezmu ti kufry.
Ne, já sama!
Tak honem. Čekají na nás.
Tehdy jsem vedla klidný, nijak složitý život, život malé holky.
Zbožňovala jsem hranolky s kečupem, mým hrdinou byl Bruce Lee,
nosila jsem adidasky a měla jsem dvě zbožná přání:
Začít si holit nohy a stát se posledním prorokem naší galaxie!
Strč si pod prsa tužku.
Když vypadne, máš skvělý kozy. Když se tam udrží, je to v háji.
Běž zatřást tamhletou babou a máš plnej penál!
Tiše!
Minulý týden mě za ním pustili. Kdybys ho viděl...
Přitom mi řekli, že ho propustí. Už to budou čtyři roky.
Neboj, tenhle režim dlouho nevydrží. Už brzy to praskne.
Mami, Marji mě kopla do hlavy!
Dračí pomstu je nejlepší podávat za studena!
Koukej toho nechat, draku, nebo to schytáš ode mě.
Já, Marjane, budoucí prorok, jsem rozhodla takto:
1. Každý se musí chovat slušně.
2. Každý musí plnit sliby.
3. Každý musí dělat dobré skutky.
4. Chudí musí sníst jedno pečené kuře denně.
5.Stařenky nesmí nic bolet.
V tom případě, Marji, budu tvá první stoupenkyně.
Fakt? Paráda!
A jak to uděláš, aby stařenky nic nebolelo?
- Jednoduše. Zakážu to! - No jistě. Že mě to nenapadlo.
Co se to děje?
Pryč se šáhem! Pryč se šáhem!
Já to říkal!
Já vám to říkal!
Tohle je historický okamžik!
- Za to zlo, co spáchal, bude pykat. - Ano, tvůj nebohý otec bude pomstěn.
Šáh se může spakovat a táhnout do Washingtonu.
Ale já mám šáha ráda.
Je Bohem vyvolený.
No jasně! Říkal mi to sám Bůh. A naše učitelka taky.
- Především, šáha si Bůh nevyvolil. - Kecáš! Učitelka...
To říkají oni. Já ti povím, jak to bylo doopravdy.
Před padesáti lety chtěl šáhův otec, tehdy důstojník,
svrhnout vládce Kádžára a založit republiku.
Udělám to jako Atatürk. Zmodernizuju tuhle zemi
- a udělám z ní republiku. - Ale doslechli se o něm Angličani...
Zdravíčko. Proč bys zakládal republiku, když můžeš být vladař?
- Já a vladař? - Ovšem!
To je lepší než prezident. Budeš mít neomezenou moc.
Tvá země potřebuje silného vůdce, jako jsi ty.
Na tom něco je.
Navíc duchovenstvo republiku nechce,
a mezi námi, ani se nedivím.
- A co mám udělat? - Nic.
Dej nám ropu a zbytek už nech na nás.
Od teďka tu vládnu já! Všechno, co je vaše, patří mně!
To byl ale blbec.
Ano i ne. Byl to diktátor, ale Írán skutečně zmodernizoval.
Měl svou zemi rád. Na rozdíl od svého syna.
Teď tady vládnu já! Jsem Sluncem všech Árijců!
Udělám z naší země nejmodernější stát všech dob!
Náš národ znovu vzkvete!
Ano, šáhův otec byl krutý.
Dokonce tvého dědu uvěznil. Ale jeho syn byl stokrát horší.
- Děda byl ve vězení? - Ano. Měl královský původ.
Byl jedním z kádžárských princů. Šáhův otec mu všechno vzal.
Zavřeli ho, hlavně protože byl komunista.
Můj dědeček byl kadžárský princ a taky „komunita“.
Zaplaťpánbůh, jste naživu! Umírám hrůzou!
- Střílejí do lidí! - To bylo o fous, babi.
Začali jsme utíkat, ale o pár ulic dál nás skřípli vojáci.
Ti zmetci mi sebrali filmy.
- Hodiny nás vyslýchali. - Marji je z toho celá pryč.
Celý den mě otravuje s proletariátem a s třídním bojem
a s tím fousatým chlapem, tím Šegeverem...
Vedle nás zabili kluka. Nebylo mu ani dvacet. Kde to žijeme?
- V pěkným svrabu, holčičko. - Pryč se šáhem! - Už zase začíná...
- Pryč se šáhem! Pryč se šáhem! - Marji, do postele! Hned!
Pryč se šáhem...
Pochopil jsem vaši vzpouru.
Pokusíme se jít společně demokracii vstříc.
Ruku v ruce vystavíme budoucnost...
- Siamaku! Oni tě pustili? - Ahoj, Ebi.
To je Siamak. Vrátil se!
Ahoj, Tádží.
Pojď dál. Jsme tak rádi, že jsi naživu.
Jen pojďte! Nestůjte ve dveřích!
To musí být Marjane! Ty jsi ale vyrostla.
Když mě zatkli, byla jsi mimino. Ted je z tebe hotová slečna!
- Kdo to je? - Můj táta. Byl zavřenej.
Je to hrdina!
Byli to vědci. Znali lidské tělo. Věděli, kde to nejvíc bolí.
Bili mě elektrickými kabely. Moje noha se už ani noze nepodobá.
Na chodidlech jsou totiž nervy, které vedou přímo do mozku.
Ta bolest je nepopsatelná. Popravčí dostali výcvik od CIA.
Co se mučení týče, hráli první ligu.
Aco je s Hamidem?
Hamida zavraždili.
Jako partyzán si prožil peklo.
Měl u sebe kyanid, kdyby ho zatkli. Nestihl si ho vzít.
Zažil si to nejhorší mučení.
Kdo prohraje, toho umučíme k smrti.
- Žjova! - A jak ho budem mučit?
Umlátíme ho tlustou elektrickou šňůrou do hlavy!
Ale nejdřív si bude muset tohle nacpat do pusy
- a třikrát to rozžvejkat! - Jo!
Hele, to je Rámín. Jeho táta prej byl u šáhovy tajný policie.
Holýma rukama zabil milion lidí.
- Milion? - To se ví!
Ve jménu milionu mrtvých to od nás Rámín pořádně schytá!
Jo, vypíchnem mu voči!
- Marjane! Co to zase vyvádíte? - Marji našla hřebíky.
- Jdeme Rámínovi nabančit. - Vypíchnem mu voči!
A jak by se ti líbilo, kdybych tě jimi přitloukla za uši na zeď?
Koukej mazat domů! Běž do svého pokoje a máš domácí vězení.
Copak je to, Marjane?
Takhle se budoucí prorok nechová.
Ale, můj Bože, Rámínův otec zabil spoustu lidí!
Chudák Rámín za to nemůže. Nesmí nést vinu za otcovy viny.
Dříve nebo později budou zlí lidé potrestáni. Věř v mou spravedlnost.
Tvým úkolem je odpouštět.
- Rámíne? - Co chceš?
Tvůj táta je vrah, ale ty za to nemůžeš.
Proto ti odpouštím.
Není vrah! Zabil jenom komunisty a komunisti jsou zlo!
Během pár měsíců po šáhově odchodu země prošla obdobím euforie.
Z každého byl revolucionář, každý bojoval proti šáhovi.
Mateřské znaménko naší sousedky
se jako zázrakem proměnilo ve válečné zranění.
Naše učitelka, horlivá ctitelka šáha,
nám poručila vytrhnout z učebnic všechny fotky královské rodiny.
Všude se konaly politické schůze
a z vnitřních nepřátel režimu se nyní stali národní hrdinové.
V tomto bujarém zmatku vstoupil do mého života strýček Anúš.
Čekají nás lepší časy. Náš lid už nic nezastaví.
Konečně budeme žít ve spravedlivé a svobodné společnosti.
Jak předpověděl Lenin, proletariát zvítězí!
Strejdo, jak dlouho jsi byl ve vězení?
- Devět let, holčičko. - Jůů! Dýl než Lalyn táta!
Kolik ti je? Jsi ženatej? Jsi komunista?
Nech strýčka vytrávit.
- Chce vědět všechno. - To je dobře, že jsi zvídavá.
- Už jsi vytrávil? - Marjane! Do postele.
Běž si vzít pyžamo a já ti přijdu všechno vyprávět.
- Budou volby. - Musíme lidem důvěřovat.
Po letech diktatury udělají všechno, aby si zachovali svobodu.
Horší než za šáha to být nemůže.
Jsem hotová!
- Počkej, ta ti zavaří mozek. - Už jsem hotová!
Vezmu to od začátku. Když mi bylo osmnáct,
strýček Ferejdún s přáteli vyhlásili nezávislost provincie Ázerbajdžán.
Ferejdún se stal ministrem spravedlnosti této nové republiky.
Spravedlnost je základ demokracie. Lidé si musí být před zákonem rovni.
Sdílel jsem jeho názory a stal se jeho tajemníkem.
Anúši, osvobodíme Írán od šáhovy diktatury.
- Všechny provincie, všechna města. - Věřím ti, strýčku.
Nebylo pro mě snadné ho následovat. Otec byl totiž věrný šáhovi.
Můj syn je zrádce! Běž si za mým pitomým bratrem!
Všechny vás postřílejí! Slyšíš? Zastřelí vás!
Otec měl nakonec pravdu. Jednou ráno...
Proboha! Ferejdúne!
Musel jsem utéct. Neměl jsem na vybranou.
Můj strýc čelil svému osudu osamocen.
Šel jsem dny a dny sněhem i bouří.
Měl jsem hlad, byla mi zima, ale Šel jsem dál.
Překročil jsem pohoří Elborz a šel se schovat k rodičům do Astary.
Kdo se opovažuje rušit nás tak pozdě?
Můj Bože, Anúš! To je náš syn. Je skoro mrtvý.
Synáčku můj...
Drahý synu, odpusť mi.
Nemohl jsem u nich zůstat. Hledala mě šáhova vojska.
Musel jsem odejít do vyhnanství.
Přeplaval jsem řeku Araks
a ocitl jsem se v SSSR.
- Aco jsi dělal pak? - Šel jsem do Leningradu,
pak do Moskvy. Vystudoval jsem marxismus-leninismus.
Ale čas plynul a mně se stýskalo po domově.
Pokusil jsem se vrátit vlakem v přestrojení a s falešnými doklady,
- ale zatkli mě. - A pak jsi šel do vězení?
Ano. Tohle všechno ti vyprávím, protože je důležité, abys to věděla.
Paměť rodiny se nesmí vytratit.
I když to pro tebe není lehké, i když všemu nerozumíš.
Neboj se, Anúši. Já nikdy nezapomenu!
- A oženil ses v Rusku? - Už je pozdě. Musíš spát.
To je pro tebe. Dělal jsem ji ve vězení.
Z chlebové střídky.
Lidé z 99,99% demokraticky zvolili Islámskou republiku.
To je normální. Každá revoluce má své přechodné období.
Polovina země je negramotná.
Lidi může sjednotit jedině nacionalismus nebo náboženství.
Mína s rodinou opustili zemi. Prý je tu nebezpečné žít.
Našli Mohsena utopeného ve vaně.
Nebojte se. Všechno bude dobré.
Siamak s rodinou utekli. Ti mizerové mu zabili sestru.
- Ebi, neměli bychom taky odejít? - Proč?
Abys dělala uklízečku a já taxikáře?
Vyčistíme zemi od antirevolučních živlů.
Mezi nimi a námi platí jediný zákon: Zákon krve!
- Marji. - No?
Zatkli Anúše.
Já vím.
- Tati... - To bude dobré, miláčku.
- Chtěla bys pro něj něco udělat? - Ano.
Anúš má právo na jedinou návštěvu. Přeje si vidět tebe.
Půjdu tam.
Deset minut!
Ty máš krásné šaty! Taková hezká holčička!
Moc si toho vážím, že jsi mě přišla navštívit.
Přesně takovou dcerušku bych si byl přál.
Ale uvidíš. Jednoho dne bude vládnout proletariát.
Tu máš. Vyrobil jsem ti další labuť z chlebové střídky.
Je to strýček té první.
Hvězdičko mého života...
Copak je, mé dítě? Nebuď smutná.
Ty mlč. Zabili ho a ty jsi nic neudělal.
- Já za nic nemůžu. To lidé... - Nemluv! Už tě nechci nikdy vidět!
Jdi pryč.
Jdi pryč!
Rok po revoluci byl Írán napaden Irákem.
Saddám využil našeho oslabení a zaútočil.
Revoluce a masivní čistky v armádě nás nesmírně oslabily.
V rámci boje proti nepříteli zvenčí vláda zatočila s nepřítelem uvnitř,
bývalou opozicí šáhova režimu.
Zatýkání a popravy byly na denním pořádku.
Každý měl strach.
Toho vláda využila a přijala ještě represivnější zákony.
Do dvou let náš život změnil svou tvář.
Amy také.
Do toho, děti. Za naše mučedníky, do prsou!
Synové a dcery Íránu, válka nám vzala nejlepší děti.
Jejich krev brzy vyplaví pravdu.
Pro koho zemřeli? Pro nás.
Pro nás.
Mučedník! Mučedník!
Doražte mě!
- Satrapiová! Co to zase provádíš? - Trpím! Není to poznat?
Do třídy!
Závoj je synonymem svobody.
Počestná žena je ta, která se halí před zraky mužů.
Ta, co se ukazuje, je hříšná a shoří v plamenech pekelných.
Naši vojáci denně umírají, aby bránili naši zemi...
Koukni!
ABBA je pro sralbotky.
Zahalováním prokazujete úctu jejich krvi...
Seřaďte se a rychle ven. Jděte!
Mami, co bude k večeři?
- Co třeba fazole s kečupem? - Jo! To zas budem prdět!
- Vraťte mi to! - Já to viděla první!
- To tak, potvoro! - Nechte toho!
Nestačí, že jsou prázdné obchody?
Kupujte jen to, co potřebujete, a dostane se na všechny!
- Co se do toho plete? - Ptal se tě snad někdo?
Uprav si šátek, sestro.
Mluvím s tebou!
Neříká se „mluvím s tebou“, ale „s vámi“, pane.
- Chovejte se uctivě. - K tobě?
Takový, jako jsi ty, šoustám proti zdi a pak hážu do smetí!
Nastup!
- Mami, jsi v pořádku? - Ano, miláčku. V pořádku.
Nezdržuj!
Drž hubu, kreténe!
Mami, musíš mi hned dát 50 tumanů!
Vážně? Na co?
Na Ghándího třídě se prodávají kazety.
- Vždyť máš Bee Gees. - Ale, mami! Bee Gees jsou trapný!
Stevie Wonder.
- Julio Iglesias. - Pink Floyd.
Jichael Mackson.
Rtěnky, laky na nehty, karty!
Iron Maiden!
- Za kolik? - Sto tumanů. -Padesát.
- Šedesát. - Padesát. -Šedesát.
Padesát.
- Co to máš na sobě? - Aco ty punkový boty? - Jaký boty?
- Tyhle! - To jsou tenisky! - Mají punkový tvar.
- Hraju basket za školu. - Ta bunda je taky na basket?
- Aco je tohle? Michael Jackson? - Symbol západního úpadku!
To ne, paní. To je...
- Malcolm X! -Ne, to je Jackson! - Uprav si šátek, ty malá děvko.
- Půjdeš s námi na výbor! - Paní, já už to nikdy neudělám.
Maminka mi umřela. Stará se o mě macecha.
Když nepřijdu domů, zabije mě. Upálí mě žehličkou.
Donutí tátu, aby mě odvedl do sirotčince!
Smilujte se, paní.
Smilujte se...
Statečnost našich vojáků nese své ovoce.
Armáda dnes zneškodnila 63 iráckých tanků a 26 stíhaček.
Krev našich mučedníků skrápí naši svatou zem,
a nechává tak zarůst pustiny zoufalství.
Mučednická smrt je injekce krve do žil společnosti.
Stalo se něco, paní Nasrín?
Stalo. Tohle dali synovi ve škole. Prý když půjdou bojovat a padnou,
tímhle klíčem si odemknou bránu ráje. Klíčkem z plastiku!
Napovídali jim, že v ráji je dost jídla, žen, domy ze zlata a diamantů.
Dost žen?
Je mu čtrnáct. Zajímá ho to.
Tolik jsem trpěla. Svých pět dětí jsem vychovala v slzách.
A teď mi berou nejstaršího syna za takový klíček.
Celý život jsem byla zbožná,
modlila jsem se, halila, byla jsem poslušná.
Ale teď už nemůžu věřit ničemu.
To jsem já. Slyšeli jste to? Zatkli Rošániovy.
- Našli u nich karty a alkohol. - Před kým se to halíte?
Před vaším mužem. Byla jsem tak vychovaná.
Nebojte se. Přiveďte syna k nám a já s ním promluvím.
Díky mým rodičům syn paní Nasrín na frontu nešel.
V atmosféře strachu z bombardování, represí režimu a udavačství sousedů,
život plynul více méně dál.
Aby byl psychologicky snesitelnější, lidi pořádali večírky. Potají.
Pití často teklo proudem. Ač byl alkohol zakázán,
naší rodině dodával víno strýc.
Ve sklepě si zřídil laboratoř na výrobu vína
a paní Nasrín, která mu chodila uklízet, pomáhala mačkat hrozny.
Bože, odpusť mi...
Večírky nebyly bez rizika,
ale šlo o poslední zbytky svobody, které nám zůstaly.
Dělej... Vystup!
- Občanku, řidičák, techničák. - No dobře.
Pojď blíž. Dejchni na mě.
- Ty jsi pil? - Vůbec ne. - A co ta kravata, prozápadní šmejde!
Pro tuhle zemi pracuju dvacet let. Co si to ke mně dovoluješ?
- Odpusťte mu. - Ty mlč!
Mohla bych být vaše matka. Kolik vám je let? 15? 16? Mé dceři je 13.
- Poděkuj ženě, že nejsi v pekle! - Tisíckrát děkujeme!
Jedem! Zjistíme si, jestli nemáš ňáký flašky doma.
Babi, Marji. Půjdete nahoru první.
Zkusím je zdržet. Vylijete všechny lahve.
- Ale jak? - Nestarej se, dítě. Jsem zvyklá.
Tvému nebožtíku otci jsem schovávala letáky.
Poslyšte. Soused je starší pán, slabý na srdce.
Náhlý hluk by ho mohl zabít. Dohodněme se jinak...
- Kampak, vy dvě? - Já mám cukrovku, synku.
Když si nedám sirup, tak omdlím.
Cukrovku? Jako moje máma.
Dobře. Jděte.
Kde jsou?
Prosím tě! Arogance bez ideologie. Stačilo je podmáznout.
- Doufám, že jste nevylily všechno. - Vylily!
Do hajzlu...
Zase srdce.
V naší čtvrti začali zatýkat komunisty.
Vybuchl granát. Táher to neunesl.
Když jsem vešla do pokoje, ležel na zemi.
To bude dobré.
Nebude! Potřebuje operaci srdce.
Tady na to nemají vybavení. Museli by ho poslat do Anglie.
Šla jsem za ředitelem nemocnice.
Nebudete mi to věřit. Víte, kdo to byl?
Náš bývalý čistič oken.
Tvářila jsem se, že ho neznám, aby se necítil ponížený.
Hranice jsou zavřené. Ven smějí jen vážně nemocní.
Můj muž prodělal třetí infarkt. Musí na operaci do ciziny,
- jinak zemře. - Uděláme, co se dá.
Když Pánbůh dá, uzdraví se. Všechno je v rukou Božích.
Potřebuji od vás povolení, aby mu vydali pas.
Bude-li to vůle Boží.
Ten zmetek si nechal narůst vousy a už je ředitel!
Osud mého muže je v rukou umývače oken!
Najednou je tak zbožný, že se ani nedívá ženám do očí!
Znám člověka, který falšuje pasy. Zajdu k němu.
Uklidni se. Všechno dobře dopadne.
Počkej, tati! Půjdu s tebou.
Kam jsem to dal...
Tady! Dívej, Ebi. Je jako pravé, ne?
V tomhle razítku je měsíc práce!
- Ty jsi hezoučká. Jak se jmenuješ? - Za jak dlouho umíš vyrobit pas?
Pasy jsou žádaný artikl. Co mi zavřeli nakladatelství, živí mě tohle
Normálně tak čtrnáct dní, ale pro tebe ho zvládnu za týden!
Výborně. A pospěš si.
Nebojte se, to je Nilúfer.
A tohle Ebi, bratr Anúše, o kterém jsem ti vyprávěl.
- Dobrý den. - Taky komunistka. Všude ji hledají.
Její bratr mi dělal poslíčka, tak jsem ji schoval u sebe ve sklepě.
Prdlo mu v kouli, nebo co? Vždyť ho to zašlápne!
Vidíte? Co jsem říkala!
Nedívej se! To je hrůza!
Přestaň, babi!
Taková kravina!
Ti Japonci si umějí akorát párat břicha nebo vymýšlet hnusné příšery!
- Babi, myslíš, že strýček Táher umře? - Samozřejmě. -Opravdu?
Jestli nedostane pas, tak nepřežije.
- Neměl tolik kouřit. - Blbost!
Má nemocné srdce, ale ne z cigaret! Stýská se mu po dětech.
Kornout pražených bobů. Pěkně vypečených!
Všechny děti nakonec odejdou. To je normální.
Ale když musí kvůli absurdní válce z domova ve třinácti,
to člověku zlomí srdce.
Na Táherově místě už bych byla dávno v hrobě.
- Kéž by Pánbůh ty barbary zatratil. - Kéž by vás Bůh slyšel.
Haló? To jsi ty, Chosroue? Máš to hotové? Jak jsi daleko?
Zatkli Nilúfer. Všechno tady rozbili. Musím zmizet.
Haló?
Chosroue? Haló?
Nilúfer popravili.
Chosrou utekl přes hory do Turecka a emigroval do Švédska.
Tři týdny po téhle události měl strýček Táher pohřeb.
Válka nabírala na síle.
Nechte mě projít. S dovolením. Nechte mě projít!
- Tam nemůžeš. - Ale já tam bydlím!
Běž.
- Marji! - Mami!
- Není ti nic? - Ne, holčičko. Jsme v pořádku.
Kam spadla ta bomba?
K Baba-Lévyům.
K Baba-Lévyům?
Za naší vlády nemáme žádné politické vězně.
- Paní učitelko? - Svoboda nás stála draho,
ale nakonec jsme ji získali. Co zas, Satrapiová?
Můj strýc byl za šáha ve vězení, ale dnešní vláda ho nechala popravit.
Prý nemáme politické vězně. Za šáha jich byly tři tisíce,
ale za vás jich je tři sta tisíc! Jak nám můžete takhle lhát?
Přestaňte!
- Kdo to byl? - Ředitelka školy.
- Marji setřela učitelku náboženství. - Už zas? - Ano. Celá po strejdovi!
Co to meleš? Chceš, aby skončila na popravišti jako on?
Víš, co dělají zatčeným dívkám? Víš, co provedli s Nilúfer?
Ze zákona nesmí nikdo zabít pannu.
Tak se s ní strážce revoluce ožení a před popravou ji odpaní!
Víš, co to znamená? Chápeš to?
Jestli se tě někdo dotkne, tak ho zabiju!
Pár dní nato bylo rozhodnuto, že mě naši pošlou do ciziny.
Jelikož jsem chodila na francouzské gymnázium v Teheránu,
přešla jsem na francouzské gymnázium ve Vídni.
Táta mi sehnal vízum a maminčina přítelkyně mě měla čekat ve Vídni.
Tu noc před odjezdem u nás spala babička.
Každé ráno si vkládala do podprsenky květy jasmínu, aby hezky voněla.
Když se večer svlékla, z prsou se jí vysypaly kytičky.
Bylo to úchvatné!
Babi? Jak to děláš, že máš pořád tak kulatá prsa?
Denně si je máčím deset minut v misce s ledovou vodou.
Budeš mi chybět.
Přijedu se za tebou podívat.
Poslyš. Nechci ti tu kázat, ale dám ti jednu užitečnou radu.
V životě narazíš na spoustu hlupáků.
Když ti někdo ublíží, řekni si, že to udělal, protože je hloupý.
Aspoň mu to nebudeš chtít vrátit.
Na světě není nic horšího než hořkost a pomsta.
Zachovej si vždy důstojnost a buď k sobě poctivá.
Bude to tam fajn, uvidíš.
Neplakej. Mysli na svou budoucnost. Otevírá se ti Evropa!
Až budeš ve Vídni, dej si sachr. Je to výtečný čokoládový dort.
Vždyť za tebou přijedeme. Už jsi velká, tak nebreč.
- Tati... - Už musíš jít.
Nikdy nezapomeň, kdo jsi a odkud pocházíš.
Dcerunko...
- Mami! - Moje malá Marji...
Evropa se mi otevřela. Ale jinak, než jsem si představovala.
Nastěhovala jsem se k matčině kamarádce,
ale ta se za pár dní rozhodla, že mají moc malý byt.
Ochotně mi našla penzion, „kde mi bude moc dobře“.
Jak tvrdila.
Cože?
Byla jsem okouzlena plnými regály zboží, které z mé země dávno zmizelo.
Zpočátku jsem svůj volný čas nejradši trávila v samoobsluze.
...nejradši trávila v samoobsluze.
Zkrátka, bylo nezbytně nutné, abych si našla kamarády.
Naštěstí jsem ve francouzské škole rozuměla
a podle potřeby se i dorozuměla.
Nemáš špeka?
Brzy jsem se stala předmětem zájmu okrajových skupin.
Byli tam Momo, Thierry, Olivier a Eva.
- Můj původ i příběh je fascinoval. - Zažila jsi revoluci a válku?
Jo.
- A viděla jsi hodně mrtvol? - Pár jo. -Ty vado.
To je hustý.
Zapadla jsem do party dost rychle. Díky Momovi jsem poznala nonšalanci,
koncept nedobrovolného nihilismu a vídeňský underground.
Zpočátku jsem měla problémy s adaptací.
Pak jsem si řekla: „Proč ne? “
Přesvědčila jsem sebe sama, že mezi ně patřím.
Ale byla jsem jiná než oni. Školní prázdniny mě v tom utvrdily.
Do prdele, zase Vánoce! Budu smrdět doma s rodinou.
Kvůli tý americký šaškárně.
- Santa Claus chodí v červenobílým... - Protože to byl maskot Coca-Coly.
Já se budu kopat do prdele v Monte-Carlu.
To ještě jde. Já musím za fotrem až do Brazílie!
- To je nejmíň 13 hodin letu. - Prázdniny jsou odměna pro dělňasy.
Kdyby vyhráli anarchisti, nemuselo se makat vůbec!
Je všechno v pořádku?
Dobře. Co budeš dělat o Vánocích?
- Tak co? - Bude s kamarády ze školy.
- Dávej na sebe pozor! - Nepotřebuješ něco?
Máš pravdu. Využij toho.
- Objímám tě. - A jez ovoce a zeleninu!
- To je nějaké vychování? - Co?
- Takhle se jí? - Všichni jedí u televize.
Snad. Ale ne z hrnce! To je nechutné.
Takže je pravda, co se říká. Íránci jsou zaostalí!
A je pravda, že všechny jeptišky byly napřed prostitutky?
Tenhle karambol spustil dlouhou řadu stěhování.
Šla jsem z bytu do bytu. Nejdřív k Evě a její matce,
pak mezi osm homosexuálů, pak do pokoje pro služku na Floriangasse.
Pak ke známým, ke známým těch známých...
...a nakonec do vily Frau Schlossové na Grüngasse č.13.
Frau Schlossová byla profesorka filosofie na odpočinku. Zkrátka cvok.
Nájem činí2000 šilinků měsíčně. Máte ráda pejsky, viďte?
Ano. Moc.
Vidím, že vás Juki přijal.
Pejskové mají šestý smysl. Hned poznají hodné lidi.
Během následujícího roku jsem se rozhodla definitivně integrovat.
Jisté stránky západní kultury mi však zůstaly utajeny.
Začala jsem se vzdělávat. Od Sartra k Bakuninovi, přes Zweiga a Freuda,
přečetla jsem, co jsem mohla.
Pak mi došlo, že jsou věci, které nepochopím nikdy.
"Vídeň 1986"
- Zvolili Waldheima! To tlustý prase. - Děs. -Je to nechutný.
- K zblití. -Měli by ho pověsit. - Musíme svolat demošku.
To jsou jenom žvásty. Život je nicota.
Kdo tu prázdnotu pochopí, nedokáže dál žít a vymýšlí si mocenský hry.
Co to meleš? Život není absurdní!
Víš, že lidi za svobodu pokládají život?
Myslíš, že můj strejda umřel z plezíru? Debile!
Prožívala jsem ohromný zmatek.
Byla jsem v bezpečí, vedla nevázaný život
a ti, které jsem milovala, prožívali válečné peklo.
I když jsem se bránila, sužoval mě pocit viny.
Přitom jsem jen chtěla žít jako holky v mém věku.
Blížil se čas velkých změn. Během pár měsíců se ze mě stala žena.
Bylo to období neustále se proměňující ošklivosti.
Vyrostla jsem o 18 centimetrů.
Protáhl se mi obličej, vyrostlo mi pravé oko, pak brada.
Nafoukla se mi pravá ruka, pak levá noha.
Můj nos se ztrojnásobil. Vyrostla mi prsa.
Pak zadek a tím se srovnalo těžiště.
Vše završila obří piha na nose.
Já ti to říkala, Juki. Je to nevěstka.
- Do hajzlu, taková sračková muzika. - Jsou tady samí kreténi...
Bakunin tlačil buržoazní demokraty, aby přijali rezoluci socialismu.
Všechno mohlo dopadnout jinak. Kapitalismus leptá naši společnost.
- Víš, jak to myslím? - Jasně.
- Poslyš, odkud jsi... Marie-Jeanne? - Ano. Jsem... Francouzka.
To bych neuhodl. Loni jsem byl v Paříži. Znáš...
- Promiň. Čekají na mě známí. - Jasně. Tak ahoj.
- Tak ty jsi Francouzka? - Nech toho, babi.
Jen se ptám. Netušila jsem, že jsi Francouzka.
Myslíš, že je lehké říct, že jsem z Íránu? Mají nás za barbary.
Pro ně jsme jen krvelační násilníci a fanatici.
A to je důvod, abys zapřela své kořeny?
Vzpomínáš, co jsem ti řekla?
Buď k sobě poctivá.
Víte, co řekla mýmu bráchovi?
- Že je Francouzka. - Ne! -Fakt!
- A on jí věřil? - Blázníš? S jejím ksichtem!
- On ji chtěl sbalit nebo co? - Jsi normální?
Já bych se zabila, kdyby s ní chodil...
Držte huby, vy krávy! Jo, jsem z Íránu a jsem na to hrdá!
Po třech letech v Rakousku jsem se konečně cítila dobře.
Momo, Thierry, Eva a Olivier odešli ze školy.
Našla jsem si nové známé.
Třeba Brigit, třicetiletou hippie s tváří přestárlého dítěte.
Ve svém domě uprostřed lesa pořádala „svátky anarchistů“.
Státní moc se neměla čeho bát,
protože tihle anarchisti jen jedli buřty a pili pivo.
Na jednom z večírků jsem potkala Fernanda.
Na první pohled jsem věděla, že je to ten pravý.
Marjane? Jsi tady?
V noci jsem všechno pochopil. Díky tobě.
Pomohla jsi mi. Objevil jsem sám sebe.
Když to nešlo s tebou, nepůjde to s žádnou jinou.
Ted už to vím. Jsem homosexuál.
To je úleva říct to nahlas.
Děkuju ti, Marjane.
Není zač.
Po tomhle trapném nezdaru jsem se navždy zřekla lásky.
Už se nezamiluju!
Láska je pro maloměšťáky.
Ale „life is life“, jak se tehdy zpívalo mezi odpadlíky.
A jednoho listopadového rána vstoupil do mého života Markus.
Můžu tě doprovodit domů?
Konečně jsem našla lásku.
Už mě nic neděsilo a budoucnost mi připadala krásná.
Markus se měl stát velkým spisovatelem.
Doma mi četl úryvky ze své divadelní hry.
Byli jsme jedna bytost.
Miláčku, nesu ti loupáky!
Všechno ti vysvětlím. Je to jinak, než si myslíš!
Marjane, miluju tě!
Miluju tě!
Nemohu najít svou brož. Určitě jste mi ji ukradla.
- Teď ne. Prosím vás, nechte mě. - Ba ne. To vám neprojde, zlodějko!
Běž k čertu! Nenávidím tě! Tebe i tvýho zasranýho psa!
Nemáte právo mluvit ošklivě o Jukim. Kam jdete?
- Takhle nemůžete odejít! - Jdi se vycpat!
Zlodějko! Vraťte mi mou brož. Zavolám policii.
Vraťte se!
Jak jsem mohla tak naletět. Podrazil mě, hajzl.
Jsem blbá. Blbá!
Jak jsem se mohla zamilovat do takovýho kreténa?
- Můžu tě doprovodit? - Tak jo.
Musím vzít benzín. Šábneme se na půl?
A jak mu smrdělo z huby, šmejdovi zasranýmu!
Sakra! Co blbneš? Víš, jak to bolí?
- Ukaž, pejsku. - To je dobrý!
Debil namyšlenej! Spisovatel na hovno to byl!
Ta jeho posraná hra byla totální sračka!
A neměl žádný koule!
Ani mě nebránil před svou matkou, srab jeden!
Posera! A posílal mě kupovat nám haš!
Ten sráč seděl v autě a čekal, až to přinesu.
Bylo mu fuk, jestli mě zatknou.
Já byla tak blbá. Blbá!
To byla první noc, kterou jsem strávila na ulici.
A bylo jich mnohem víc.
Zažila jsem revoluci, která mi vzala část rodiny,
přežila jsem válku
a nakonec mě málem zabila banální láska.
No sláva.
Už jsme vzhůru?
Řeknu vám, to bylo o fous.
Měla jste štěstí, že vás v tom mrazu našli.
Prodělala jste pár bronchitid. Striktně vám zakazuji kouřit.
- Jak se jmenujete? - Satrapiová.
- Křestním? - Marjane.
- Bydliště? - Írán.
Írán?
Můžu si zavolat?
- Haló? - Tati... - Marjane! Jsi to ty?
Umíráme strachy. Dva měsíce ses neozvala.
Tati... Můžu domů?
Jistě.
- Slib mi, že se nebudete ptát. - Slibuju.
Dám ti mámu.
Marjane?
- Maminko, prosím tě, neplakej. - Vrať se domů. Čekáme na tebe.
- Mami... - Nikdo se tě nebude na nic ptát!
Vezete něco zakázaného, sestro?
Vepřové, alkohol, karty, hudbu, filmy, módu, porno...
Ne, pane.
- Uprav si šátek, sestro. - Ano, pane.
Můžeš jít.
To je Marji! Holčičko...
- Nepoznal bych tě. -Tady jsi. - Ty jsi vyrostla! - Tady jsi...
Ráno jsem viděla pohoří Elborz. Venku sněžilo.
Otec se rozmýšlel, jestli má na cestu do práce obout řetězy.
Společně jsme posnídali stejně jako kdysi.
Maminka mi upekla oblíbenou omeletu s rajčaty.
Nic se nezměnilo. Přesto jsem cítila, že to není jako dřív.
Mluvili jsme o všem možném.
Rodiče respektovali mé přání a neptali se na Vídeň.
Byla jsem nesvá, ale ulevilo se mi, že to trápení je za námi.
A že nás po válce čekají lepší časy.
Válka je za námi. To je jisté.
Ale teď je to snad mnohem horší. Lidi nevědí, proč se 8 let bojovalo.
Ebi, nech ji být. Sotva přijela.
To je dobrý, mami.
Západ prodával zbraně oběma stranám
a my se jako hlupáci nechali zatáhnout do jejich cynické hry.
Osm let války pro nic za nic. Milion mrtvých pro nic za nic.
Poslední dny války byly strašné.
Měsíc před příměřím Irák denně bombardoval Teherán,
jako by ho chtěl vymazat z mapy.
Ke konci války vláda dostala strach,
protože k nám přes irácké hranice vtrhli odpůrci islámského režimu.
Vláda se obávala hrozby v podobě deseti tisíc politických vězňů.
Proto se rozhodla skoncovat s touto minulostí, a to radikálně.
Dala vězňům na vybranou.
Buď se zřeknou svých ideálů, slíbí věrnost režimu a odpykají si trest,
nebo je nechají popravit.
Většinu jich popravili.
Teď po mučednících pojmenovávají ulice.
To je všechno, co rodinám vojáků zbylo. Jména ulic.
Kdo se dnes prochází Teheránem, připadá si jako na hřbitově.
Proboha, ty jsi vyrostla! Za chvíli dosáhneš Pánubohu na kulky!
Babi!
Tak vyprávěj. Jaká byla Vídeň?
No... Taková jiná.
- Pamatuješ si na Mínu? - Na mou sestřenici?
Vdala se a má dvě děti.
A je stejně pitomá jako předtím. A pamatuješ na Šílu?
- Jasně. - Je tlustá jak bečka.
A strašně chlupatá. Vypadá jak gorila!
- A pamatuješ si na Modžeh? - Babi, pamatuju si každýho.
Ta se rozvedla. Její starej měl malýho pinďoura.
To tvrdí Šarí. Řekla to Mehría ta zas mně.
Ostatně, brzy se s nimi setkáš.
- Ne! - Ale ano!
Musíš umět skvěle německy.
- Trochu. - Já umím jen: „Ich liebe dich“!
Když slyším Vídeň, vzpomenu si na císařovnu Sissi.
Potkala jsi Romy Schneider?
Marjane, na nebi září hvězdy a v mém srdci ty.
Vypadáš jak jeptiška. To jsi žila v Evropě?
- Myslíš? - Povídej! Musíš mít milion historek!
Ani ne.
- Co noční kluby? - Moc jsem jich neviděla.
- Já na to moc nejsem. - Cože?
- Už jsi s někým spala? - Jo.
- A jaký to je? - Záleží na tom s kým. -Cože?
- Mělas jich víc? - Zapiš se do školy! - Nech si opravit nos!
- Co kdybys šla na kosmonautku? - Začni se líp oblíkat!
Venku je nejmíň 40 stupňů. Tohle se nedá nosit!
Nevděčná kadeřnice!
Nejsi hodna mého syna!
Ahoj, Anaíto.
Marjane zrovna odešla. Dobře. Vyřídím.
Na shledanou.
Nemůžeš celý den sedět u televize! Ty jsi nešla na ty přijímačky?
Zahazuješ nejlepší léta svého života! Běž mezi lidi!
- Provětrej se. -Všichni mě štvou. - Snad se můžeš s někým sejít.
V sedmimilionovém městě musí být někdo, koho nepovažuješ za vola!
Ano. Kia, můj kamarád z dětství.
Když otevřel dveře, pochopila jsem, co mi řekla babička.
Je skoro mrtvý.
Kia byl ve válce. Přišel o ruku a o nohu.
Bylo mi s ním dobře.
Řehtali jsme se. Došlo mi, že moje strasti nejsou nijak velké.
Celý jeho život je v háji a on se tomu dokáže smát.
Myslím, že to je jediná možnost jak snášet nesnesitelné.
Opakuju si to stokrát denně, ale nejde mi to.
Neumím to unést. Tíží mě vzpomínky, ale komu je mám říct?
Chápete mě?
Jsem obklopena lidmi, kteřísi vytrpěli své.
V Rakousku jsem byla cizí a teď jsem cizí i ve své zemi.
Chápu. Vaše nemoc má jméno. Říká se jí nervová deprese.
Existuje účinná léčba. Předepíšu vám léky.
Určitě nechceš jet s námi?
- Mořský vzduch by ti udělal dobře. - Ne, chci být sama.
Nedělejte si starost...
Copak tady děláš, maličká?
- No... Umřela jsem. - Ale dítě, tvůj čas ještě nenadešel.
- Ne? - Budeš se muset pohnout, holčičko.
Výjimečně má pravdu!
Čeká tě ještě spousta práce! Tak šup. Vstaň a běž!
Běž. A dělej to, co máš.
Nezapomeň. Boj nikdy nekončí!
Jo. Boj nikdy nekončí.
- Já mám děsnej hlad. - Ty jsi nejedla? -Drží dietu, koza!
- Co blbneš? Jsi akorát. - Bratranec jí přivezl z ciziny Vogue.
Nemůže se od toho odlepit.
- Ten se ti líbí! - Přestaň. Stydím se.
Probereme si Botticelliho, konkrétně jeho Zrození Venuše.
Zde je možné připomenout i Jaro,
další Botticelliho alegorii v galerii Uffizi...
Vy tam! Co je vám k smíchu?
Vsaďte se, že si sundám šátek?
- To určitě. - O kolik?
- O 400 tumanů? - Tak dělej.
Začátkem devadesátých let byla doba velkých ideálů pryč.
Vláda dala po revoluci zavřít tolik gymnazistů a vysokoškoláků,
že si nikdo netroufal mluvit o politice. Válka byla konečně za námi.
V návalu štěstí jsme si ani neuvědomili, že žijeme v nesvobodě.
- To jsi ty, babi? - Ano. Přišla jsem za tebou.
No teda! Vypadáš na jednatřicet.
- Ty jsi zamilovaná? - Jo. Měli jsme mít rande ve městě.
Přijela hlídka. Jen tak tak jsem vyvázla. Vidíš, jak jsem namalovaná?
Vzpomněla jsem si, že mi tam jeden chlap čuměl na zadek.
Napadlo mě, že mě zachrání, když sehraju bezbrannou dívku.
- Bratře! - Copak, sestro?
Jeden muž mi dělal neslušné návrhy.
Kde je ten sviňák? Já mu zavřu hubu!
Tamhle na schodech!
Není ti hanba? Ty nemáš matku? Ty nemáš sestru?
Co kdyby je někdo pohaněl?
Nic jsem neudělal! Přísahám na smrt své matky!
- Aco s ním provedli? - Sebrali ho.
- A ty se tomu směješ? - Jo. Ty ne?
Provedla jsi hrozný svinstvo!
- Babi, neměla jsem jinou možnost. - Ale měla! Každý máme možnost.
Všichni máme vždycky nějakou možnost!
Copak už jsi zapomněla, že tvůj děda strávil třetinu života ve vězení?
A tvůj strejda Anúš! Copak už jsi zapomněla, proč umřel?
Čemu jsem tě učila?
Poctivosti!
Říká vám to slovo něco, slečno?
Styď se!
Paní s taškou přes rameno, zastavte se.
Vy s tou taškou, přestaňte utíkat!
Tak stůj!
- Proč běžíte? - Za pět minut mi začíná škola.
Nesmíte běhat.
Při běhu se vám jaksi... necudně natřásají půlky.
Tak mi nečum na zadek!
To je děs! Ze všech stran totéž!
To má být hodina anatomie? Z těla jí trčí jenom raťafák!
Všichni se ihned přesuňte do hlavní budovy.
Nepřítomní studenti budou na dva týdny vyloučeni ze školy.
Nemravnost si nemůžeme dovolit.
Z krve našich mučedníků vyrostl květ revoluce.
Chovat se nemravně znamená pošlapat krev bojovníků za naši svobodu.
Žádám zde přítomné slečny, aby nosily užší kalhoty a delší kukly,
aby se nelíčily a zahalovaly si vlasy.
Nějaké dotazy?
Končím dnešní schůzi. Ano?
Tvrdíte, že máme moc krátké kukly, široké kalhoty, že se malujeme...
Studuju výtvarnou školu a většinu času trávím v atelieru.
Na kreslení potřebuju volnost. Delší kukla mi znemožní pohyb.
Prý máme moc široké kalhoty, přitom nám lépe zakrývají postavu.
Vím, že jsou dnes široké kalhoty v módě. Ptám se tedy:
Hájí náboženství naši tělesnou bezúhonnost, nebo jen oponuje módě?
Nás kritizujete,
ale naši bratři mají každý jiný účes i oblečení.
Někdy nosí tak těsné kalhoty, že se jim rýsuje spodní prádlo.
Jak je možné, že mě jako ženě pohled na urostlé pány nic neříká,
zatímco je, muže, má vzrušit o pár centimetrů kratší kukla?
Dobře! Trochu jsi jim přistřihla pinďoury!
A sundej tu ohavnou kuklu! Mám z ní klaustrofobii.
Zapomínám, že ji nosím.
Na to nikdy nezapomeň. Strach otupuje naše smysly.
A dělá z nás zbabělce.
Ty jsi měla kuráž. Jsem na tebe hrdá.
- Chci odsud pryč. - Kam? - Kamkoli. Do Ameriky, do Evropy...
- Kam do Evropy? - To je fuk. V Íránu žít nemůžu.
- Aco my? - Pojedeš se mnou.
- Mně se odsud nechce. - Jsi pořád nostalgická.
Za chvíli tě začne štvát, jak ti všichni lezou do soukromí.
Možná. Ale na západě tě klidně nechají chcípnout na ulici.
Neboj.
Nějak si poradíme.
Jaký máš vztah k tomu muži?
Dobrá. Víš, co tě čeká. Zavoláme rodičům.
Bud za tebe zaplatí, nebo tě dám zmrskat.
Když nám s maminkou bylo patnáct, drželi jsme se venku za ruce.
A to bylo ve stejné zemi.
Víš, holčičko, všechno je jinak. Musíme si zvyknout.
Musíte si dávat pozor.
Podle mě byste se měli scházet jenom doma.
Tohle se nedá vydržet. Nikam nemůžeme.
Jsme tu jak ve vězení. Tohle není život!
Jo.
Měli bychom se vzít.
Tak co?
- Ty jsi plakala, mami? - Ne.
Chtěla jsem, abys byla nezávislá, vzdělaná, kultivovaná...
...a ty se vdáš v jednadvaceti!
Chci, abys odjela z Íránu! Abys byla svobodná a emancipovaná.
Mami, věř mi. Já vím, co dělám.
„Za rok“
- Nevíš, kde mám klíče od auta? - Co? - Klíče od auta!
- Nechala jsem je tady na stole. - Nevím.
Vždyť tady byly.
- Jsme si úplně cizí. - Hodíte se k sobě. Jste ideální pár!
Hovno ideální!
Co koukáš?
- Vole! - Nedávno jsi byla šíleně zamilovaná.
To není kumšt tři hodiny týdně.
Dokud nebydlíte pod jednou střechou, tak nevíš nic.
Snad se nechceš rozvést?
Nevím.
Moje sestra loni odešla od manžela. Jakmile byla rozvedená,
chtěli se s ní vyspat všichni chlapi z okolí.
Nejdřív jí dělal návrhy řezník, pak pekař, zelinář,
a dokonce i žebráci.
Chlapi jsou holt přesvědčení, že jim nejde odolat
a že je rozvedená ženská nemůže odmítnout, když už není panna.
Dokud nemáš ze života peklo, tak se nerozváděj.
- Z čeho jsi tak zdrcená? - Promiň.
To je nářku!
Babi. To je strašný.
Ale co?
Myslím, že už Rezu nemiluju.
Asi se rozejdeme.
A to je všechno? Já měla strach, že někdo umřel.
Tys mi dala. Víš, že mám slabé srdce.
Tolik slz pro jeden rozvod!
Poslouchej, co ti řeknu. Já to udělala před 55 lety
a to ti povím, tehdy se nerozváděl nikdo!
Řekla jsem si, že než se s ním otravovat, budu radši sama!
Žádné ale! První manželství je trénink na to druhé.
Příště už budeš šťastnější.
Brečíš, protože ses napálila.
Že není jednoduché přiznat chybu?
Kdes byla?
Měl jsem o tebe strach. Mohla jsi zavolat.
Nima je mrtvej.
Cože?
Nima je mrtvej.
Odcházím od tebe.
Nadešel čas, abych odjela pryč. Rozhodla jsem se jet do Francie.
Musela jsem čekat tři měsíce na vízum.
Jela jsem s babičkou ke Kaspickému moři,
abych se nadýchala tamního jedinečného vzduchu.
Vzduchu, který nikde jinde není.
Pak jsem zašla dědečkovi na hrob a slíbila jsem mu, že ho nezklamu.
Nakonec jsem šla do věznice, kde ležel strýček Anúš,
tam někde mezi tisíci dalších nevinných lidí.
Dala jsem mu slovo, že se budu snažit chovat co nejčestněji.
Pak přišel den mého odjezdu. Otec jako obvykle plakal.
Tentokrát odjíždíš navždy. Jsi svobodná žena.
Dnešní Írán není pro tebe. Zakazuju ti, aby ses vracela.
Ano, mami.
- Babičko... - Holčičko moje!
Babičku jsem viděla naposledy.
Brzy nato zemřela.
Za svobodu se vždycky platí.
To je počasí, co?
Odkud jedete?
Z Íránu.
Babičko, ty pořád tak hezky voníš. Jak to děláš?
Každé ráno si natrhám květy jasmínu,
a když se oblékám, strčím si je do podprsenky.
A potom celý den hezky voním.
To je úžasný!
České titulky Natálie Nádassy
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT s.r.o.
Godzilla je autorským zákonem chráněná postava a značka Toho Ltd.
http://dokumentarni.tv